Йордан Стубел
Жалба

chitanka.info

Завайкала Лисаната,

заохкала сирашката,

че овчари в бачията

одрали й опашката.

Занарежда разплакана,

погрозняла, оскубана:

— Ах, опашке-опашчице,

моя сестро загубена!

Ти ми беше имането

и във старост опората —

затова ли отхраних те,

да те гледам у хората?

Да се китят гидиите,

да се перчат юнаците,

като кривнат през зимата

по мегдана калпаците.

Ех, опашке-опашчице —

тапа-тупа по шията!

Ти ме вкара във селото,

ти остана в бачията…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.